לכבוד נשיאנו הנכבד . חיפשתי לי נשיא . נשיא שינשא אותי ולא את עצמו , נשיא שדיבורו אלי ולא אני , בו . והנה כבר בנאומך הראשון נאמר משפט הדורש לימוד . התבוננות . " עומד אני לפניכם בענווה אמיתית . של ירושלמי . " " ומה מיוחד בירושלמי שיש בו ענווה מיוחדת יותר מבאשדודי רמתגני או חולוני ? שירושלמי מתכבד בעירו ולא עירו מתכבדת בו . ירושלמי מרגיש את שוכני הדורות הקודמים , המלכים והחכמים , את חלום הדורות , לחזון של ירושלים , להר השוכן בליבו , המחכה לבעל הבית שיבוא . לחזון החיבור של ירושלים , עיר שחוברה לה , חזון השלמות של ירושלים . ומתמלא בשפלות ובענווה . מרגיש הוא לא רק את קולותיהם השונים של העם השסוע , אלא את רצונם המשתקף בעירו , רצונם לשלום ולאחדות . מי יתן ורצונותיך הטהורים יתקיימו , למעננו ולמען ירושלים . אני שמח ומתתכבד בך ויודע שהנך נושא בלבך , ומלבך אל העולם כולו , את פנימיות לבבנו . עלה והצלח . "